BASERT PÅ VIRKELIGE HENDELSER NEW YORK 1944
VERDI-SELSKAPET
Guds pine, jeg fant meg i det!
For jeg har en dues hjerte. Mangler galle som gjør tyranniet beskt.
Ellers hadde jeg for lengst latt ravner ete nidingens rester!
Blodstenkte, slibrige kjeltring!
Ubarmhjertige, falske, vellystige, uelskverdige kjeltring! Å! Hevn!
Takk! Tusen takk. Takk, takk.
Det var Hamlets tale fra et stykke jeg har opptrådt i ved flere tilfeller.
Dog ennå ikke i hovedrollen.
Vårt neste tablå framføres av en som har viet livet til byens musikkliv.
Hun er velynder for Euterpeklubben, for orkesteret for nødstilte damer, -
-så vel som for vårt Verdi-selskap.
La oss reise tilbake i tid til 1850-
-og delstaten Alabama.
Amerikas største komponist og forfatter av populærmusikk, Stephen Foster, -
-har gått tørr for stoff.
Han er desperat.
Men vent! Hva er dette?
Nå!
VERDI-SELSKAPET
Det er inspirasjonens engel sent fra oven!
Endelig kan Stephen Foster skrive sin sang.
Hold fast!
Bravo! Bravo!
"Inspirasjonens engel" med madame Florence Foster Jenkins!
Det går veldig, veldig bra.
Jeg fylte ikke øyeblikket med intensiteten det fortjente.
- Men det var et brukbart forsøk. - Det var bra!
Armringene mine, takk.
- Er potetsalatkatastrofen avverget? - Kokken leter etter gressløk.
- Tenk, ingen gressløk. - Det er visst krig.
Valkyrjene til scenen!
- Og sandwichene? - Skinke og tomat, agurk og kylling.
- Ypperlig. Hvordan ser jeg ut? - Wunderbar!
Schnell, schnell, rampete valkyrje!
Vi har kommet til finalen.
Vær beredt på at dette synet er både sjokkerende... og skremmende.
Slaget raser. Skurer av piler suser gjennom luften.
Skjold braker sammen, og sverd gjør sitt grufulle verk.
Men stupende ned fra skyene...
...kommer det mest forferdelige skrømt av alle!
Mine damer og herrer, vi presenterer...
Valkyrjerittet!
Å! Du store min gud!
Bravo!
Jeg har gleden av å overrekke dette beskjedne tegnet på vår aktelse.
- Takk! Skal jeg åpne den? - Ja!
Noe så nydelig!
Tusen takk skal dere alle ha!
Vet dere... For mange år siden, da jeg grunnla Verdi-selskapet, -
- forestilte jeg meg ikke at jeg skulle stå her 25 år senere.
Med min elskede ektemann ved min side.
Musikk...
Musikk har vært, og er, mitt liv.
Musikk er viktig.
Bravo!
I denne mørke tid, mens tapre gutter kjemper for selve sivilisasjonen, -
-er den viktigere enn noensinne.
Så jeg ber dere innstendig om å fortsette å støtte byens musikkliv.
God aften, madame Florence. Hvordan gikk det?
Det gikk veldig bra, takk som spør.
Nå, min Bunny, må du sove.
- Jeg vil ikke at dagen skal ta slutt. - Nei.
- Lukk øynene. - Bare om du resiterer for meg.
Godt.
La meg ei ved tro sinns forbund
godta skranker.
Det er ei kjærlighet rett som av forandring endres.
Eller ved sitt løft gjør flyttekarens flytting lett.
Å nei...
- Takk, Kitty. - God natt, Mr. Bayfield.
En drosje, Jimmy.
- Velkommen hjem. Jeg er litt full. - Fint for deg.
- Hvordan var Florence? - Storslått.
- Og du? - Min opptreden var tilstrekkelig god.
- Hvordan var Augustus' stykke? - Forferdelig. Ta resten.
Jeg skal undervise tidlig. Øyelegen med ti tommeltotter som klår fælt.
Jeg elsker deg, St. Clair.
Så det monner.
- God morgen, frøken Kanin. - Har du sett anmeldelsene, Whitey?
Musical Courier skriver "sesongens høydepunkt".
- Det var det da også. Nå... - På bordet. Jeg står opp.
- Det er ikke så lurt. I går kveld... - På bordet. Vi må planlegge lunsjen.
Å nei. Ikke Mrs. James O'Flaherty ved siden av baronessen. Hun slurper.
Røkt ørret, da. Den kan ikke slurpes.
Verdi-lunsjen begynner med suppe. Den kan ikke sløyfes. Det blir opprør.
Da kan vi jo plassere henne her, mellom Mr. og Mrs. Levi. Perfekt!
Nei. Mrs. O'Flaherty er ikke så glad i... jødene.
Hun kan sitte mellom fyrst Galitzer og Mrs. Oscar Garmunder.
- Begge er stokk døve. - Nei!
Maestro Toscanini er her.
- Charlie, en kopp kaffe. - Vis ham inn, Kitty.
Å, Arturo. For en hyggelig overraskelse!
- Gjør det noe at jeg kommer uanmeldt? - La mia casa è la tua casa.
Jeg har en liten gave. Innspillingen min av klokkesangen med Lily Pons.
Arturo, så omtenksom du er! Takk skal du ha. Vi gleder oss sånn.
- Går det bra med forberedelsene? - Veldig bra, men...
Visse økonomiske omstendigheter er fortsatt... problematiske.
Madame Florence, uten din hjelp blir det ingen konsert.
- Hvor mye ville han ha? - Tusen. Men han ga meg en plate.
LILY PONS koloratursopran
Finere stemme har jeg ikke hørt siden Caruso.
En usedvanlig pike.
Kan du tenke deg hvordan det føles?
Å ha nesten tre tusen mennesker i sin hule hånd.
Å oppleve slik dyp fellesskap.
- Så du Carlo Edwards fra Metropolitan? - Nei.
Han satt til høyre for oss. Han veileder visst igjen.
Ja vel, gjør han det, Bunny?
- Jeg skulle gjerne hatt flere timer. - Da ringer jeg ham i morgen tidlig.
- Jeg trenger en pianist. - Ja.
En som er ung. En med lidenskap.
- Du store! - Ikke lidenskapelig nok?
Han voldtar ørene mine! Få ham til å holde opp!
Takk! Tusen takk, Mr. Zeigler
Takk, Mr. Zeigler! Takk! Vi lar høre fra oss.
Takk igjen.
Mine herrer, stolene skal ikke brukes, fikk dere vite.
- Cosmé McMoon? - Det er meg, sir.
Kom.
Unnskyld...
- Hva skal jeg spille? - Hva som helst. Bare ikke for høyt.
Så yndig.
Hva er det han spiller?
Noe møl av Saint-Saëns.
Det er nok.
Da jeg var 16 år, sa far at hvis jeg ikke sluttet med musikk-
- og ektet en bankmann, ville han gjøre meg arveløs.
Det er sant.
Unnskyld. Fortsett, Mr. McMoon.
Men han forsto ikke musikere.
Vi går heller uten brød enn uten Mozart.
- Ikke sant? - Vi har ikke engang noe valg.
Han gjorde meg jo arveløs.
Jeg skaffet leilighet i Philadelphia. Forsørget meg som pianolærer.
Vi spilte "Svanen" og...
Det var yndlingsstykket mitt.
Oi... En flott historie.
Ja visst.
Han besinnet seg etter hvert, og jeg var tilbake i testamentet.
Jeg må si at du passer helt ypperlig.
Nevnte jeg at jeg komponerer også?
- Og han komponerer også. - Ja, visst.
Du vet at det er andre kandidater her også, Bunny.
- Kjenner du noen av dem? - Ja. De er alle ganske...
- Tunge på labben. - Jævel.
Madame Florence kan ikke høre flere i dag.
Jeg gikk på Juilliards.
- Hvorfor ikke? - Du er ikke hennes type.
Jeg må advare deg...
Jeg arbeider veldig hardt. Jeg øver en time hver dag. Noen ganger to.
Faren min etterlot seg ikke så mye penger som alle tror.
- Jeg kan ikke betale mer enn 150. - I måneden?
I uken. Jeg er ikke nødstilt.
Et par vink om madame Florence. Hun har alltid en skinnmappe.
Ikke rør den, eller spør om innholdet.
I hallen har hun stoler som kjente mennesker har utåndet i.
De skal ikke brukes.
Hun avskyr spisse gjenstander, så ikke rekk henne kniver.
- Liker du sandwicher? - Ja.
Hun er umåtelig glad i sandwicher. Potetsalat òg.
Til fest lager vi haugevis.
- Spis begge deler med entusiasme. - Det skal jeg gjøre.
Altså, her har du forskudd for en uke.
- Og... litt ekstra til en ny skjorte. - Takk.
Tilgi henne eksentrisiteten, så er hun svært sjenerøs og skjønn.
Vår verden er svært så lykkelig.
Velkommen, Mr. McMoon.
- I morgen kl. 9. Ikke kom for sent. - Det skal jeg ikke.
- Mr. McMoon er her. - Kom bare inn, Mr. McMoon!
Dette er den talentfulle unge mannen.
Sangpedagogen min. Maestro Carlo Edwards fra operaen.
Jeg så deg dirigere La bohème forrige sesong.
- Vær snill, ikke minn meg på det. - Carlo, da!
Han tøyser.
- Jeg har lært alt uten noter. - Fint! Da får vi komme i gang.
Denne. Klokkesangen.
Er det ikke litt tidlig på dagen for Lakmé, Carlo?
Ikke for en sanger med dine evner.
Vær så god, Mr. McMoon
Nei, nei... Litt mer allegretto, er du snill, Mr. McMoon.
Unnskyld.
Løft bakre gane.
Bra!
Bruk luft!
På utpust.
Tenk framover!
Veldig bra.
Bella!
Husk masken, Florence.
Lo squillo!
Stemmen er i masken.
Ja.
Ja, ja!
Og stans.
Dette må vi arbeide med.
Men du har aldri vært bedre.
- Hør, hør. - Maestro.
Mange sangere i min alder opplever tilbakegang. Men jeg blir visst bedre!
Ja visst. Det er ikke til å fatte, hva?
Jeg er så velsignet.
Det er ingen...
...som er helt som deg.
Fremad!
Jeg trodde du ikke trengte noter.
- Likte du timen? - Veldig.
- Hun er makeløs, ikke sant? - Det er hun.
- Jeg syns du spilte veldig fint. - Tusen takk.
- Fint. Samme tid i morgen, da. - Ja. Farvel.
- Morn. - God morgen, Mr. Bayfield.
Finn pusten, Florence.
Appoggio!
Ta sats!
Utvid mellomgulvet, Florence!
Pust. Pust, Florence! Bra!
Bra.
Svev... som en fugl.
Vidunderlig.
Ett ord: autentisitet.
Maestro, tror du at jeg er klar? Til konsert?
Du blir aldri mer klar.
Du har vært borte fra scenen for lenge.
- Mr. McMoon? Syns du at jeg er klar? - Ja visst.
Og kanskje jeg kan framføre en monolog?
Eller ikke... Jeg begynner å forberede det.
Jeg gjør mitt ytterste for å komme, men jeg skal til Florida.
- Ja vel... Når? - Si fra når datoen er bestemt.
Forresten. Jeg har arbeidet intenst med Florence og har forsømt andre elever.
Det er best å være diskré vedrørende timene.
Jeg ville tatt det ille opp om Florence ble utsatt for misunnelse.
Tusen takk skal du ha.
Hun skjemmer meg bort.
Men så skjemmer hun jo bort alle.
Ikke sant?
- Ha det hyggelig i Florida. - Ja!
- Mr. McMoon? - Kan vi snakke sammen?
Vel... Jeg trodde at jeg ble hyret til madame Florences sangtimer.
Ærlig talt tror jeg madame Florence trenger-
- mer forberedelse før hun synger offentlig.
- Vi har øvd i en måned. - Ja! Men iblant kan hun synge litt...
- Falskt. - Falskt?
En smule. Bare en smule.
- Carlo Edward nevnte ikke noe om det. - Snakker vi om samme sanger?
Lyddannelsen er ufri, fraseringen vilkårlig, -
- og det subglottale trykket... er naturstridig.
Stemmen er ikke som før.
Noen falske toner kan tilgis, men ikke å synge uten følelse.
- Kan jeg slippe å spille på konserten? - Dessverre.
- Jeg må tenke på omdømmet mitt! - Hvilket omdømme er det?
Vil du spille for tips på spisesteder igjen, så vær så god.
Cosmé. Florence liker deg. Hun betaler godt, og hun kjenner alle.
- Mr. Bayfield... - Hun har holdt mange konserter.
Tilhengerne forguder henne.
Det forstår jeg, men hva om mindre dannede tilhørere skulle komme?
Vi ekskluderer bøller og slipper inn musikkinteresserte.
Disse forestillingene krever mange slags nøye forberedelser.
Det var fem. To igjen.
- Har du sett madame Florence før? - Jeg har hørt om henne.
Vi prioriterer medlemmer.
- Jeg har kommet helt fra Brooklyn! - Neste!
Ikke en musikkentusiast. Overta, du. To dollar stykket.
- Mr. Stark. Så fint. - Det er Mr. Bayfield.
Plakaten: "Grunnlegger Florence Foster Jenkins" må ha større skrift.
- Du liker Mozart, Verdi og Beethoven. - Phineas, prøv å få det inn i skallen:
Jeg er ikke interessert i den teite musikklubben.
Agnes, da! Gode gud!
Den 4., lørdag kl. 20. Jeg håper virkelig at du kan komme.
Ja... Dessverre har vi prøver.
- Å? Lørdag kveld? - Vi har stadig prøver.
Herregud! Det var Toscanini, dirigenten.
Jeg trodde det var Toscanini, ansjossmør-forhandleren.
"Instruksjon ved St. Clair Bayfield, fremstående skuespiller."
- "Fremstående", ja. - Et kyss til mamma, da.
Kyssegalning!
Tusen takk, Mr. Lipshitz.
Hvem er den vulgære kvinnen?
- Den nye Mrs. Stark. - Hva med den forrige? Hvem er han?
Han selger hermetisk kjøtt. Svært formuende. Og sjenerøs...
Agnes er ikke medlem. Klassisk musikk er nytt for henne.
Men hun vil veldig gjerne lære.
- Da gjør vi et unntak. Fire dollar. - Mange takk.
En verden full av gleder venter deg, Mrs. Stark.
Gleder blir det aldri for mye av. Ikke sant?
Nettopp.
- To billetter til Levi og en dollar. - Tusen takk.
- Nå vel... - Jeg gleder meg så veldig!
Det gjør vi alle, Mrs. Vanderbilt. Plass på rad E. "E" som i "eleganse".
- Unnskyld meg. - Takk.
De fråtser potetsalat som måker. Har vi mer?
Jeg skal se etter.
Har vi lite igjen, Kitty?
- Jeg tror vi klarer oss, Mr. Bayfield. - Så fint. Jeg kan ta den.
Det er en Earl Wilson her.
Send ham inn.
- Earl Wilson fra New York Post. - God dag.
Jeg leser spalten din.
- Hva fører deg hit? - Jeg håper å få en billett.
- Vi er visst utsolgt. - Smith fra Musikal Courier fikk.
- Stubbs fra World Bugle òg. - Det er ikke noe for leserne deres.
Redaktøren min er nok uenig. Han har selv sendt meg hit.
Så... Kan jeg få billetten?
- Hvorfor ikke? - Takk.
Voilà.
- Bare billetten. - Begge eller ingenting.
- Da skal jeg ikke være til besvær. - God kveld.
- Elskling! Augustus er her. - For en overraskelse.
Går det bra, Augustus? Stykket var visst en triumf.
Jeg er en annenklasses dramatiker.
Men jeg er en førsteklasses venn. Det siste er viktigst.
- Så... Er det virkelig sant? - Hva da?
- Skal madame Florence på scenen? - Ja.
På tide! Hva koster billettene?
- Vi er utsolgt. - Det kan dere ikke ha gjort.
- St. Clair, ikke vær så dum. - Akkurat, St. Clair.
Konserten er ikke for mobbere og spottere.
Når har jeg noensinne mobbet eller spottet?
Hun er et veltalende forbilde på mot. Det er derfor vi er glad i henne.
- Må en voksen mann gråte? - Vær grei, så gjør jeg opp for det.
Nei, beklager. Nei. Non. Njet.
Takk. Billetten, takk.
Du er heldig. Husk løftet.
- Jeg har med meg musikkentusiaster. - Jeg holder øye med dem.
Carlton Smith. Og Mr. Stubbs. Vi er beæret.
- Håper dere får en fin aften. - Det får vi, St. Clair.
Si fra at ingen kommer inn uten billett.
Dukker Earl Wilson fra The Post opp, kan de høflig vise ham døren.
Mr. og Mrs. Stark. Ha meg unnskyldt. Jeg må pudre en viktig nese.
Herregud!
- Klar? - Antar det.
De forguder deg. Det lover jeg deg.
- Er det for mange fjær, syns du? - Perfekt. Behersket og elegant.
Jeg er så nervøs!
- Er du, Mr. McMoon? - Litt.
Et fullt og varmt hus. Dere kommer til å være enestående.
- Klar? - Ja.
Tvi, tvi.
Lyset i salen!
Det er dette vi lever for, ikke sant?
Dette øyeblikket.
Du verden!
Noble herre, hør, du har tatt feil før.
Du er taktløs, det går ikke an.
Hør mitt lille råd, følg den røde tråd
før du andre dømme kan.
Mine hvite små hender, så milde.
Min fots kontur er ei ille.
Min stemme flatterende,
min figur slank og sjarmerende.
Ingen kammerpike er like ven og pen.
For guds skyld, vær stille!
Stille!
- Er hun uvel? - Et hosteanfall.
Hun trenger frisk luft. Mrs. Stark.
Nå holder det!
Behersk deg, Agnes!
- Beklager, Mr. Bayfield. - Det går bra. God bedring, Mrs. Stark.
Hun er faen meg den verste sangeren i hele verden!
Må du skjemme meg ut?
Hold opp, Corbin.
Corbin!
Bravo, madame Florence! Bravo!
Encore!
- Bravo! Bravo, madame Florence! - Greit! Sett deg!
St. Clair! Gratulerer.
- En vidunderlig aften. - Takk.
Jeg hører dårlig, men syns at madame Florence er enestående!
Jeg vet hvor takknemlig hun er for vennskapet og støtten.
- Denne lille McMoon... For et funn! - Ha meg unnskyldt.
Familien Donoghue. Mr. og Mrs. Wallace.
Kjære deg, "Flaggermusen" var så gripende!
- Er alt orden? - Jeg føler meg ikke bra, Whitey.
La oss få deg hjem.
Dr. Herz er i Washington. Dr. Hermann er her.
Bøy deg fram, er du snill.
- Jeg rakk ikke å se journalen din. - Arrene er etter syfilis.
Når pådro du deg sykdommen?
Bryllupsnatten.
Min første mann, dr. Frank Thornton Jenkins.
Litt av en rundbrenner.
- Hvor gammel var du? - Atten.
- Hvor kom sjankeren? - På venstre hånd.
- Tar du legemidler? - Bare kvikksølv. Og arsenikk, da.
- Andre symptomer? - Nei.
Hun får anfall iblant. Når hun har overanstrengt seg.
Jeg hører susing og hjertebank. Men ingenting tyder på tertiær syfilis.
2 1/2 time med koloratursang kan være årsak til trettheten.
Hold sengen til du får tilbake styrken.
- Jeg gir dr. Hertz beskjed. - Takk, doktor.
Takk.
Jeg vet om pasienter som har levd med syfilis i 20 år, men aldri 50.
- Hva er hemmeligheten? - Hun lever for musikk.
- Kjærlighet er nok et universalmiddel. - Vi var heldige som fant hverandre.
Unnskyld at jeg spør, men hvordan er din helse?
- Florence og jeg er avholdende. - Klokt.
Mange følger femårsregelen, men det gir ingen sikkerhet.
Florence mener at min helse er viktigst.
Oppstemthet stimulerer sykdommen. Hun trenger hvile, Mr. Bayfield.
Hvil deg, elskede.
Jeg undrer meg over hvordan livet hadde vært-
-uten Frank Jenkins.
Han ligger i graven nå. Glem ham.
Men jeg kunne... kunne gitt deg barn.
- Vi kunne vært en familie. - Vi er en familie.
En flott, hengiven familie. Forent av kjærligheten til musikk.
Er vi ikke lykkelige?
Lukk øynene, så deklamerer jeg.
Skinnende stjerne,
var jeg evig som du!
Ei ensom og for alltid gitt
å stirre med et øde skjær, som naturens våkne...
Jeg tror jeg skal lese.
- God natt, min kjære. - God natt.
..."forestilling på Ritz-Carlton. Hun har aldri sunget bedre."
"Hennes ynde og karakter styrket hennes særegne stemme."
"Scenen var dekket av blomster."
"Madame Jenkins fikk hengiven applaus."
Skriv heller "rungende applaus". Greit.
Se, dere, hvem som har kommet!
Elskling.
Jeg inviterte nattklubbartisten. Henrivende.
Vidunderlig konsert. Hvordan har Florence det?
Jeg måtte jo invitere ham. Vil du ha en drink?
Om litt.
- Cosmé. - God aften.
- Sigarett? - Er det greit at jeg er her?
Din venn, Kathleen, insisterte på at jeg skulle stikke innom.
Du er velkommen. Du har fått en drink?
- Kanskje jeg burde gå? - Bare bli.
Dette er litt ubekvemt.
Jeg trodde du og madame Florence var gift.
- Det er vi. - Men du bor sammen med Kathleen.
- Er hun... søsteren din? - Hun er kjæresten min.
- Det er litt komplisert. - Det er det.
Ta det med ro. Florence og jeg har en overenskomst.
Så madame Florence... vet om Kathleen?
Hun forstår at kjærligheten er mangslungen.
Det er ikke mangel på kjærlighet mellom noen av oss.
Jeg er hengiven til Florence.
Ekteskapet vårt er noe åndelig. Det overgår det jordiske.
- Ikke sant? - Jo...
Jeg liker deg godt, Cosmé.
Jeg ser deg som en kompis.
Det er snilt av deg, Mr. Bayfield.
Siden vi snakker fortrolig sammen...
Kan jeg spørre hva det er madame Florence har i mappen?
- Nei. - Ikke?
Hva om vi tar en manhattan og går inn til jazzentusiastene?
- Hei på deg... - Hei.
- Mr. Corbins venner er så flotte. - Det er de nok.
Vær så god. For vennskap. Tøm glasset.
Mr. Bayfield! Jeg vil se deg danse!
- Jeg danser ikke mer. - Dans, St. Clair. Jeg vil se deg.
Nei, jeg...
St. Clair, er du der?
St. Clair! Våkne opp!
Jeg har noe å vise deg!
St. Clair, er du der?
Mr. Bayfield. Madame Florence er her.
- Hva? - Det er hun som banker på.
- Våkne opp! - Hva er det?
Florence er her. Opphold henne! Opp av sengen!
St. Clair, er du der?
Et øyeblikk, madame Florence!
- Hvem er det? - Det er Mr. McMoon. God morgen.
Mr. McMoon? Hva gjør du her? Lukk opp med en gang!
Hvor er Mr. Bay... field?
Du store verden!
- St. Clair? - Madame Florence, vær så snill ...!
- Whitey... - Bunny. Så trivelig.
Jeg leser litt tidlig Austen. Artig. Kan jeg by deg litt te?
Hva er dette? Hvorfor er Mr. McMoon her?
Han mistet nøklene. Han fikk overnatte.
- Men hva med rotet? - Er det rot?
Gode gud!
Da jeg sa at du kunne ta en kveldsdrink, mente jeg én!
Se som det ser ut!
Se, Bunny! Skal du ikke skjenne på ham?
Jeg er veldig skuffet over deg.
Jeg liker ikke drikking. Hva gikk det av deg?
Jeg er veldig lei for det...
Aldri mer, Mr. McMoon. Er det forstått?
- Anmeldelsene. Hva skriver de? - De er helt vidunderlige!
Det var det jeg ville... Se her, side sju. Her nede.
"Hun aldri har sunget bedre."
"Hennes ynde og nydelige karakter styrket hennes særegne stemme."
"Etter forestillingen var scenen"...
... "dekket av blomster."
"Madame Jenkins trakk seg tilbake til rungende applaus." Bravo! Bravissima!
Jeg fikk en yndig idé til julegave til medlemmene.
- Vi har time kl. 11. - Time til ...?
Det er en overraskelse. Fortsett morgenstellet. Fort.
En drosje venter. Ta med McMoon, jeg har sett etter ham.
- Ja. - Fort deg!
Ja da. Jeg er klar på et blunk.
- Hun har gått. - Latterlig! Gjemme meg i mitt hjem!
- Vi har regler! - Hun var opprømt.
- Snakk med henne! - God idé, jeg sier:
"Du betaler husleien, men ikke kom på besøk."
Jeg vil ikke leve slik. Skjønner du det?
Hva gjør jeg her?
Jeg er villig til å dele deg, men...
- En viss verdighet trenger jeg! - Selvfølgelig.
Jeg er veldig lei for det.
Jeg skal sørge for at det ikke skjer igjen på et vis.
Skal vi reise bort noen dager? Golf? Hamptons? Er det noe?
Ja.
- Sånn, ja. - Å, herregud.
Her er det!
Vi skal lage en grammofoninnspilling.
Og gi medlemmene et eksemplar til jul!
En herlig idé. Men dr. Hermann advarte bestemt mot oppstemthet.
Sludder. Kom, nå.
Kom.
Bravo! Det var vidunderlig, Bunny.
- Fordømt! - Prøv denne. Jeg foreslo jo det.
- Litt kortere og enklere. - Jeg liker den.
Litt til venstre. Drei deg som gjennom sirup.
Du lytter til Firestone Hour med Richard Crooks på radio NBC.
Vi har en innringer på linje én, Mrs. Edna Hoffman fra New Jersey.
- Kan du spille Brahms' vuggesang? - Veldig gjerne. For noen spesiell?
Sønnen min. Samuel.
Han er navigatør på fly. Han er savnet i strid over Tyskland.
Vi føler med deg, Edna.
Tankene våre går til Samuel.
Jimmy. Kan du få levert denne for meg?
Så tar jeg en av disse drosjene.
- McMoon! Du har besøk! - Ja vel!
Jeg håper at jeg ikke forstyrrer, Mr. McMoon.
- Madame Florence! - Jeg var tilfeldigvis i nærheten.
Så morsomt. Er Mr. Bayfield sammen med deg?
- Nei. Kan jeg få komme inn? - Ja visst.
- Jeg har med grammofonplaten vår. - Du verden!
- Takk, madame Florence. - Bare hyggelig.
Du har ikke vasket opp, Mr. McMoon.
Skal jeg gjøre det for deg?
- Nei, det trenger du ikke. - Den vasker seg ikke selv, vet du.
Hva med en avtale? Jeg vasker opp hvis du spiller noe for meg.
- Hva sier du til det? - Jeg kan...
Har vi en avtale, Mr. McMoon?
- Hva skal jeg spille? - Hva du vil.
For en vakker melodi.
- Er den din? - Ja.
- Du inspirerer meg. Jeg lager en tekst. - Så fint.
Det sitter en fugl... i treet...
Madame Florence, kan jeg spørre hvordan du traff Mr. Bayfield?
Jeg opptrådte i en musikalsk soaré på Waldorf i 1919.
Jeg hadde en fiolett fløyelskjole.
Blant publikum så jeg en mann-
- med det vakreste smilet jeg noen gang hadde sett.
Han hadde aristokratisk holdning. Det var det.
Bestefaren hans var jarl.
Da er vel han også jarl?
Han var ikke ektefødt. Han hadde intet i vente i England.
Så han kom hit. Og ble skuespiller.
Han lyktes ikke alltid.
Jeg måtte gjemme anmeldelsene iblant.
Du spiller så vakkert, Mr. McMoon.
Jeg spilte for presidenten da jeg var åtte år gammel.
- Jaså? - Jeg spilte i Det hvite hus!
"Lille Miss Foster".
Jeg hadde godt håp om å bli konsertpianist selv...
Men da nervene ble ødelagt i venstre hånd, ble det ikke slik.
Så synd, da. Hva skjedde med hånden?
Å... Det var bare en...
Jeg... Jeg er lei for det.
- Jeg er tåpelig. - Nei...
Vil du ha et glass vann?
Når Mr. Bayfield spiller golf, blir dagene skrekkelig lange.
Jeg forstår at han... trenger sportsaktiviteten sin.
Men... Jeg savner ham. Jeg...
- Jeg savner ham så forferdelig. - Han er snart tilbake.
Madame Florence... Han er nært knyttet til deg.
Det har han selv sagt.
- Går det bra? - Temperaturendringen.
Det kan være veldig smertefullt.
Kan du preludiet i ess-moll av Chopin?
Huff...
Denne.
Nettopp.
- En drink? - Gjerne.
La meg få ta bagasjen, frue.
Tillat meg å si at De har vakre ben, frue.
- St. Clair, kom hit inn. - Ett øyeblikk!
St. Clair!
Hva er det?
Hvordan har hun kommet på radio?
Det var Florence Foster Jenkins med Cosmé McMoons "Som en fugl".
Vi får inn flere telefoner. Dette er Ed fra militærsykehuset.
Hvordan har Crooks...
Mr. Crooks, gutta liker plata! Jeg mistet et bein ved Guadalcanal.
Hun gir meg livsglede. Kan du spille den igjen? Hvor får vi tak i den?
Den selges ikke. Det er et privatopptak.
Godt du kom. Det er den reneste galskapen her!
- Det er vanskelig når du er borte. - Beklager.
Hvordan fikk Crooks tak i platen?
Hun ga ham den. Han har spilt den hele helgen.
Telefonen har ringt i ett. Folk vil ha den.
Cole Porter ringte. Madame Florence ble eksaltert.
- Jeg skal snakke med henne. - Hun er i et møte.
- Med ...? - Mr. Totten.
Takk.
- Godt å se deg! - I like måte, Mr. Totten.
- Er madame Florence her? - Hun er i salen.
- Har du et minutt? - Om et øyeblikk.
- Ser jeg et par kaninører? - Whitey!
Bunny.
- Hvordan var golfen? - Den var hyggelig nok, takk.
Fint.
Dette er yndlingsstedet mitt.
Jeg skal synge her.
Jeg har bestilt salen til den 25. oktober.
Jeg gir bort tusen billetter til soldatene.
Vi må støtte guttene våre.
Jo...
Jeg applauderer motet ditt.
Og...
Ingen vil glede seg mer over å se deg ha suksess her, så klart.
Men dette stedet... Det er så stort.
Nærmere tre tusen mennesker.
Lily Pons' stemme fylte den. Hun er en liten fugl.
Hun er en ung kvinne. Sterk og med perfekt teknikk.
- Er ikke teknikken min perfekt? - Jo, det er den, men...
Jeg tror det kan bli for mye for deg.
Hvis Mr. Churchill hadde hatt den innstillingen, -
- ville Hitler vært i Buckingham Palace og ult som en dobermann nå.
Du er ikke sterk nok, Bunny.
- Tenk om det... tar livet av deg? - Da dør jeg lykkelig.
Døden har vært en følgesvenn gjennom femti år.
Jeg aldri visst om kroppen skulle bukke under.
Eller om sinn og fornuft skulle forlate meg.
Men jeg har kjempet. Jeg har kjempet og kjempet.
Og jeg er her fortsatt.
Og jeg skal synge her.
Har jeg ikke stått ved din side?
Hvis du virkelig elsker meg, -
-så lar du meg få synge her.
Det var en skjønn helg.
Det var det. Vi må gjenta det.
Ja, det må vi.
- Elskling, ikke se så ulykkelig ut. - Beklager.
- Hun kan ombestemme seg. - Det tviler jeg på.
- La oss prøve å være glade. - Jeg prøver.
Ja, det gjør du så visst.
Hadde vi ikke reist, ville dette ikke skjedd. Det er bare min feil.
- Denne må dere høre! - Spill den, da.
Det er Florence. De har platen hennes.
- Pakk. - Overse dem.
- Det går ikke! - Det er vår kveld...
Skal jeg sitte her lystig med deg mens utøy ler av min kone, syns du?
Sett deg, ellers går jeg fra deg. Forstår du det?
Unnskyld meg. Dette har dere ingen rett til. Innspillingen er privat.
- Fyren tror... - Ikke rør meg, dritt!
- Gi meg den, eller jeg ringer politiet. - Du mistet lommetørkleet, herr Snobb.
Forsvinn, gamle skinn!
Kathleen, vent!
Jeg kan ikke spille i Carnegie Hall med madame Florence.
Kunne du snakke med Mr. Totten? Si det ikke er lurt. Det skjønner han.
For seint. Hun har gitt tusen billetter til krigsveteranene.
- Hva sa Kathleen? - Kathleen...
...har gått fra meg.
- Så synd. Det er forferdelig. - Vær så snill, Cosmé.
- Vil du spille? - Mr. Bayfield. Jeg er seriøs pianist.
- Jeg er ærgjerrig. - Var ikke jeg ærgjerrig? Jeg var god.
Jeg ville aldri blitt fantastisk. Det var det vanskelig å innse.
Men jeg ble fri fra ærgjerrighetens tyranni. Jeg begynte å leve.
Er ikke vår verden fin, Cosmé? Har vi det ikke gøy?
Uten lojalitet er det ingenting.
- Vi blir tilintetgjort! - Det vet jeg.
I 25 år har jeg holdt spotterne unna. Jeg vet godt hva de kan finne på.
Men Florence... har vært hele livet.
Jeg elsker henne, og... jeg tror at du er glad i henne òg.
Å synge i Carnegie Hall er drømmen hennes.
Jeg vil oppfylle den.
Spørsmålet er om du støtter velynderen og vennen din, -
-eller om du velger å være ærgjerrig.
Vær så snill, Cosmé. Vil du spille for din venn?
- Greit. - Takk!
Gud!
Carnegie Hall! Hvor mange kan skryte av det?
Vi kommer til å forgå!
Tallulah! Her oppe!
Der er Cole Porter. Og Tallulah Bankhead!
- Tallulah! Se her oppe! - Vi elsker deg!
Miss Bankhead, Mr. Porter. For en ære!
Ikke slipp inn fulle folk.
- Alle er fulle. - Medregnet meg.
Fra mellomgulvet, Bunny Begynn lavere.
Blås ut stearinlysene.
Avsky stearinlysene.
- Hvor er Cosmé? Han er så sen! - Bunny, du må roe deg.
- Er han død? - Han lar oss ikke...
Her er han! Kjære vene...
- Oberst. - Kan jeg få treffe madame Florence?
- Bunny, det er obersten. - Oberst. Jeg håper salen gleder seg.
Helt klart. Alle snakker om deg.
Hun solgte ut raskere enn Sinatra.
På vegne av marinekorpset takker jeg så mye for fribillettene.
Dere har ofret alt. Dette er det minste jeg kan gjøre.
Det fins visse ting det er verd å ofre livet for.
Du tar ordene fra munnen min.
Oberst, tilgi meg. Jeg må gjøre meg klar.
- Tvi, tvi! - Tusen takk.
- Det er vel det man sier? - Ja visst! Tusen takk.
Takk, oberst. Det var veldig snilt.
Vi skal på scenen om ti minutter!
- Hvor er han? Hvor er Cosmé? - Ta det med ro.
Tallulah!
Se på meg, Tallulah!
Skal vi sitte her?
Hvor er den dumme, dumme gutten?
Jeg vet ikke. Det er mye trafikk. Han kommer nok straks.
Her, mappen min.
Halvparten av publikum er fulle!
- De er soldater. - Dette er Carnegie Hall! De er bøller!
Dem du kaller bøller, Mr. Totten, har risikert livet for landet vårt!
- Vis dem respekten de fortjener! - De går berserk! Gå inn, nå!
- Pianisten er ikke her! - Så syng a cappella!
Cosmé! Hvor har du vært?
Jeg ble angrepet av en skokk sjømenn. Svært uhøflige!
Fem minutter, Mr. Totten.
Ikke et sekund lenger! Vær så snill!
- Venstre side. - Venstre? Du vet jeg liker høyre.
For guds skyld, Agnes! Dekk deg til!
Gift deg med meg, fagre!
- Galskap... - Rist løs!
- Baby! - Å, baby!
- Hva er det? - Oppfør deg ordentlig!
Dere har sett alt dere får se.
- Gud, for en surpomp. - Les programmet.
- Les! - Ja, da!
For et publikum.
Jeg ser Cole Porter på første rad. Tallulah Bankhead er her.
Du store all verden!
Hva har jeg gjort? Jeg klarer det ikke. Jeg kan ikke gå på scenen.
- Sitt. - For et fryktelig feilgrep!
- Hun må gå på scenen. - Et øyeblikk, Mr. Totten. Gå nå!
Hør, Bunny. Soldatene har sett grusomheter.
De har skader på kropp og sjel. De trenger glede. De trenger musikk.
Du kan lege dem, Bunny. Det er oppgaven din. Tro på det!
Tro.
- Men jeg er redd. - Ikke vær det. De vil elske deg.
Du blir fantastisk, madame Florence.
Vi klarer det.
Jenny! La meg få mappen.
- Og en penn? - Du må gå på scenen. Nå!
Jeg må gjøre en tilføying til testamentet mitt.
For jeg vil at du skal få litt når jeg dør, Cosmé.
Takk, madame Florence.
Mr. Totten, kan du være vennlig og bevitne dette?
Her.
- Tusen takk. - Bare hyggelig.
Vær så snill å gå på scenen!
Jenny.
Klar?
Demp lyset i salen, Mr. Totten.
Nå, lille Miss Foster. Gjør meg stolt.
Begynn!
Bra, Mr. Bayfield.
- Fjern henne! - Ring purken!
Slutt å synge!
Hei...
Hei!
Gi dama litt slakk, hun vrenger sjela!
Men hun høres ut som en døende katt!
- Døende katt? - Hun kan ikke synge!
Kysser du moren din med den kjeften? Skam dere! Alle sammen!
Best dere oppmuntrer henne, drittsekker! Heia! Heia! Bravo!
Bravo, madame Florence!
- Klapp! - Opp på beina! Bravo! Kom igjen!
Rop bravo!
- Syng, madame Florence! - Du er vidunderlig! Jeg elsker deg!
Bravo! Bravo!
Syng! Syng! Syng!
Syng! Syng, madame Florence!
- Syng, Florence! - Syng, Bunny!
Mr. Wilson! Går du allerede? Hun har så vidt begynt.
- Jeg har hørt nok. - Hun trengte bare litt oppvarming. Hør!
Jeg har aldri sett slik ynkelig, innbilsk egendyrkelse i mitt liv!
At du oppmuntrer Mrs. Jenkins til å gjøre seg til latter, er utilgivelig.
- Vil du skrive noe? - Ja. Sannheten.
- Er ikke det at sårede får more seg? - Musikk er viktig og skal ikke hånes.
At du våger! Hun har gjort mer for byens musikkliv enn noen!
Du er bare en oppblåst bladsmører.
Hvor mye skal du ha? 100? 200? 300 dollar er siste bud.
- Du er gal. - 500!
Hør dem, bladsmører!
- Gratulerer, madame Florence. - Takk, Kitty.
Telefonen ringer i ett.
Du er utslitt, Bunny. I seng, ellers blir jeg sint.
Vel, Mr. McMoon.
Vi klarte det! Og... god natt.
- Kan du kysse meg god natt? - Selvfølgelig.
Kom.
Jeg har spilt i Carnegie Hall!
Dæsken!
Cosmé McMoon fra San Antonio har spilt i Carnegie Hall!
Og han var strålende. Ytterst, ytterst strålende.
- Vi klarte det. - Ja, vi gjorde visst det.
Skål!
Takk, Mr. Bayfield.
Takk for alt sammen.
Nei, ikke takk meg.
Jeg har hatt mitt livs aften.
Tøm glasset!
Kitty! Kan du hente et pledd? Mr. McMoon overnatter.
Madame Florence sover allerede.
- Fint. Da går jeg. - God natt, Mr. Bayfield.
Kitty sa at du sov.
Nei.
- Du kjøper vel avisene i morgen tidlig? - Selvfølgelig.
Bli her i natt.
Jeg elsker deg så høyt, St. Clair.
Jeg elsker deg, min Bunny.
Ta imot, gutt!
Våkne opp!
Cosmé!
The Post, takk.
Gud...
VERDENS VERSTE SANGER?
Dette må hun aldri få se.
- Jeg tar alle. - Jeg har faste kunder.
- De klarer seg. - Det tror jeg òg.
Jeg vil også ha The Bugle, The News og The Correspondent.
"Madame Jenkins vinner Carnegie Hall med sin opptreden."
"Sinatra sang i Carnegie Hall for tre tusen unge tilhengere."
Artikkelen var hatsk, ond og helt feilaktig.
Den har forårsaket stor oppstandelse.
Må jeg si at madame Florence er nær venn av Toscanini?
Det ville være synd om The Post ble utestengt fra Carnegie Hall.
Takk for forståelsen, Mr. Thackrey. Tusen takk.
Jeg har kjøpt alle The Post.
Fint. Artikkelen står ikke i ettermiddagsutgaven.
- Da er vi berget. - St. Clair!
..."bar en serie elegante og vakre antrekk."
Whitey! Les det om "samtidig" -et-eller-annet.
- "Selv deres samtidige reflekser"... - Sinatra-tilhengere.
..."var intet mot applausen og varmen som ble madame Jenkins til del."
- Bravo. - Anmeldelsene er flotte!
- Men ingen The Post. - De anmeldte ikke konserten.
The Post dekker alltid Carnegie Hall.
Jeg skal få tak den. Bør du stå opp? Du må være sliten.
Baronessen og noen flere samles til lunsj nede. Jeg blir med dem.
Det er ikke så lurt.
Hva i all verden går det av deg i dag?
Etter første halvdel var jeg ferdig.
Stemmen din var frisk som morgendugg til siste slutt.
Og folk sloss om billettene!
Jeg ble tilbudt 20 dollar for min.
- Det er mye penger. - Ja visst!
Unnskyld meg.
Hva var kveldens høydepunkt for deg, Mr. Bayfield?
- Hva sa du? - Hva var høydepunktet for deg?
Det var så mange...
Det var da du sang arien "Nattens dronning", Florence.
- Sjefen har ikke fått avisen. - Beklager, denne er min.
Nei! Du får den ikke!
Ha meg unnskyldt, damer.
- Har Mr. McMoon kjæreste? - Det vet jeg ikke.
Dette er rart, men kan vi overtale deg til å gi fra deg avisen?
Nei, for den er min!
- Hvor mye? - Jeg tar ikke imot penger!
50 dollar?
- Hvis du insisterer... - Tusen takk. Det var snilt. Kast den!
Det vet jeg virkelig ikke...
- Hvor er Florence? - Hun gikk for å pudre nesen.
Takk.
Hun skal pudre nesen, Mr. Bayfield.
Nettopp.
- Grandniesen min er ugift. - Fotterapeuten med vakre hender?
Madame Florence? Det er Dem!
- Vi så forestillingen i går. - Vidunderlig!
- Vi har aldri ledd så mye. - Jeg har vondt i ribbeina.
- De har et enormt komisk talent. - Det var så morsomt!
Tusen takk. Jeg... Jeg må gå.
God ettermiddag.
- Ikke bry deg om anmeldelsen. - Bladsmøreren skjønner ingenting.
Mitt søskenbarns barnebarn var gift to ganger. Katastrofe begge ganger!
Er alt i orden, Mr. Bayfield?
Jeg trenger litt luft. Unnskyldt, damer.
- The Post. - Beklager. Den er utsolgt.
Allerede? Hvordan har det seg?
Det kom en kar og kjøpte alle eksemplarene. En engelskmann.
- Hvordan så han ut? - Høy. En gentleman-type.
- Hvorfor kjøpte han alle? - Jeg vet ikke. Så kastet han dem.
708, takk.
Se deg for!
Sir? Sir!
Går det bra, frue?
Bunny! Det er meg. Det er Whitey!
Skaff en lege, fort!
Elskling, det er meg.
Det er meg, skatt. Jeg snur deg rundt.
Snakk med meg, Bunny. Vær så snill!
Elskling. Hvor er legen?
FOSTER JENKINS ALVORLIG SYK
Bunny.
Bunny. Det er meg.
Her er jeg. Hører du meg?
Nei, nei... Så, elsklingen min.
Hvil deg, min vakre.
Hvil deg.
Har alle alltid ledd av meg?
Jeg har aldri ledd av deg.
Stemmen din er den mest ekte jeg har hørt.
Når jeg har sunget alt for deg,
skal jeg ikke synge mer.
Hør!
Det ville vært helligbrøde
å synge noe annet sted.
Vi har arbeidet så hardt for å holde på drømmene.
Jeg elsker deg, Bunny.
Du og jeg.
Jeg kunne ikke fortalt dem om igjen.
Heller vil jeg dø
med visshet om
at jeg har elsket så høyt.
Publikum applauderte.
Og ropte bravo.
Så jeg kan aldri synge igjen.
Nei, jeg kan aldri,
aldri synge igjen.
Om ikke
for deg.
Folk kan si at jeg ikke kunne synge.
Men ingen kan si at jeg ikke sang.
Bravo, min elskede.
Bravo!
Bravo! Bravo!
Et av Carnegie Halls mest etterspurte arkivprogram-
-er Florence Foster Jenkins' konsert.
Grammofonplatene hun spilte inn hos Melotone, ble bestselgere.
- Vil du gjøre et opptak til? - Hvorfor? Det var perfekt.
Cosmé McMoons pianistkarriere nådde sitt høydepunkt med Florence.
Han ble opptatt av kroppsbygging og var dommer i konkurranser-
-før han døde i 1980.
St. Clair fortsatte etter beste evne å bidra til New Yorks musikkliv.
Han levde under beskjedne kår til sin død i 1967.
.:: Først på www.hounddawgs.org ::.
Tekst: Johannes de Vries Medietext